Četrtek, 31. Oktober.
Izginuli otroci. Iščejo se.
Si ti Lucie Klavel?
Kadiš? -Ne.
Ko sem hodila v šolo, sem imel strogo učiteljico.
Vsako jutro nam je preverila zadah iz ust.
Če je zavohala tobak, nam je dala negativno oceno.
Zdaj sem pa jaz učiteljica.
Imaš različno barvo oči. Neverjetno.
To še nisem videla. Tega ne vidiš pogosto.
Kako se temu reče? -Heterokromija.
Veš kaj pravijo za take oči? -Barvna nepravilnost.
Nisem mislila na medicinski vzrok.
Dve različni barvi očesa pomenita dve različni duši.
Duša pride skozi eno oko, izstopi skozi drugo.
Gre za barvno nepravilnost. Ni drugih pomenov.
Jaz sem gospa Wilson. -Vem.
Lahko me kličeš Catherine.
Ne. Raje bi gospa Wilson. -Kot želiš, gospodična Klavel.
Naši pacienti ne morejo sami na stranišče.
Zato lahko pričakuješ marsikaj.
Ta gospod potrebuje le injekcijo. Nič drugega.
Gospod je nestabilen in preveč govori. Čim hitreje zaključiva.
Hitro je potrebno opraviti, drugače se vse zavleče.
Drži. Težka je.
Andre?
Andre, čas je za injekcijo.
Počasi. Jaz sem. Prav?
Saj nočeš, da prideva zelo zgodaj, ne?
Je to moja vnukinja? -Ne.
Že dolgo časa ne prihaja sem.
To je Lucie. V naslednjih 10-ih dneh mi bo pomagala.
Ona je pripravnica. -Kdaj pride moja vnukinja?
Pozdravi Lucie, Andre. -Dobro jutro, gospodična.
Dobro jutro, gospod Marchal.
Ne tako. Pri miru biti.
Vedno je tako. Sovraži to. -Bom jaz opravila.
Ti bo uspelo? Če se premakne, lahko odlomiš iglo.
Uspelo mi bo.
Prav. Pokaži, kaj znaš.
Brez skrbi, gospod Marchal.
Ni bilo slabo.
Povejte nečakinji naj pride na obisk. Ime ji je Matilda.
Prosim, sporočite ji, da pride na obisk.
Sporočila ji bo.
Končali smo, Andre. Moramo naprej.
Jutri se vidimo.
Vidiva se jutri, gospod Marchal.
Gospa Maddy, kaj ste nam danes pripravili?
Tu počakaj. -Zakaj pa?
Dobro ti gre, ampak za to pacientko nisi še pripravljena.
Kaj je narobe z njo? -Pravim ti, da počakaj tu.
Hitro bom. Prosim, ne prižigaj radia, ker prazni akumulator.
Radovedna in nestrpna. Takšna mora biti med. sestra.
To je Deborah Jessel.
Deborah Jessel je bila znana in stroga učiteljica plesa.
K njej na vaje so hodila celo dekleta iz Pariza.
Seveda, ko ni bila v komi. Več let je v takem stanju.
Lahko odpreš okno.
Malo svežega zraka in sonca.
Ugajalo vam bo. Tudi rastline rabijo zrak, ne?
Pogovarjate se z njo. -Malo že. Ne bo te prekinjala.
Tako je ceneje, kot če prišel psihiater.
Rada je brala. Ima veliko knjig. Ti rada bereš?
Ja. -Izberi eno. Vzemi eno. Nič se ne bo zgodilo.
Jaz ne znam izbrati. Ne spoznam se na književnost.
Izberi eno. Zapri oči in izberi.
Tam je idealno mesto za molje.
Zaradi študija, nimam veliko časa za branje.
Boš ti opravila?
Zakaj potrebuje transfuzijo? -Ne vem. Nisem zdravnica.
Manikuro bi rabila.
Že dolgo ni nihče poskrbel za njo.
A glede na njeno stanje, so nohti zadnja skrb.
Kaj njeno družino nič ne skrbi, ker je v takšnem stanju?
Njena edina družina je gluha hči. Mislim, da je že mrtva.
Skoraj prepričana sem v to. Ne vem pa, če je res.
Zakaj je tukaj sama?
Njena zadnja želja je bila, da se pred smrtjo vrne domov.
Ker ima precej denarja, je bila njena želja izpolnjena.
Deborah Jessel je zelo premožna. Govori se, da ima tudi zaklad.
Kakšen zaklad? -Denar, nakit, zlatnike.
Kdo bi vedel. To naj bi bila skrivnost.
Poskušala sem odpreti vsa vrata v hiši. Nič nisem našla.
Obstaja možnost, da se zbudi iz kome?
Toliko možnosti ima, kot da jaz spoznam bogataša,
ki me bo odpeljal daleč stran od tukaj.
Gre za nepovratno komo? -Spusti zavese.
Če pustimo odprto, lahko zaidemo v težave.
Pride do pritožb. Sovražim socialne delavce.
Lahko noč, Deborah. In brez zabave nocoj, prav?
Tako. Vem, da je delo zahtevno. Za prvi dan si bila zelo dobra.
Hvala, gospa Wilson. -Hvala tebi, gospodična Klavel.
Jutri ob enaki uri. Enako delo. -Nasvidenje do jutri.
Lucie!
Kako je šlo?
Pogrešal sem te. -Jaz tebe tudi.
Si dobro? -William?
Kapa ti lepo stoji. -Nehaj.
Saj vem, da smrdim po ribah.
William!
Nikamor ne greš, dokler ne končaš. -Prav.
Dober večer, gospod Kerrien. -Pozdravila te je. -Dober večer, Lucie.
Takoj bom. -Primi.
Potem greva na pivo. Verjetno si utrujena.
Si dobro, mama? -Sem. Pa ti?
Zdravo, Lucie. -Sediva.
Bo šlo, Yohan? -Pozdravljen, prijatelj.
Kako si, Lucie?
Sem si prišla s tem bedakom, ki smrdi po ribah, ne? -Tako je.
Upraviči teh 50 eur, ki ti jih plača moja mama in
nama prinesi dve pivi. -Se bom potrudil.
Pravi način, da se zaključi naporen dan. -Saj vem.
Oprosti. Povej mi, kako si preživela prvi dan.
Kar dobro. Gospa, ki me nadzira je bolj dolgočasna,
drugače je bilo v redu. -Kaj pa pacienti?
Večina jih sploh ne govori. -Sranje. To pa ni prijetno.
Se spomniš tiste grozljive hiše, zraven močvirja,
ob cesti za Carantec? -Seveda se spomnim.
Mama mi je vedno prepovedala, da hodim tja.
Ampak jaz in Ben sva šla, da vidiva koliko sva hrabra.
Zakaj? Si bila tam? -Mogoče.
Kaj bosta počela potem?
Če počakata, da zaključim... -Ben! -Ja, prihajam.
Niti trenutka nimam miru. -Prav. Kar pojdi.
Na zdravje.
Si res šla tja? Kako je tam? -Le ena stara gospa je tam.
Zelo stara je. Skoraj sto let ima.
Še vedno je živa, ampak se ne more premikati.
Lucie, ta tvoja zgodba ni prav nič vzburljiva.
Nisem še končala.
Leži v komi in zelo je premožna.
Moja učiteljica pravi, da ima v hiši skrit zaklad.
Kakšen zaklad? -Ne vem.
Še vedno ga ni našla. -Kaj pa, če ga mi najdemo?
Pustiš odprto okno. -Kaj? Si ti nor?
Ti bi okradel staro žensko? -O čem govorita?
Si ne želiš boljšega življenja? Ne? -Kako to misliš?
Kaj pa je? O čem govorita?
Pri 22-ih letih imam roke, kot moj oče. Obožujem morje.
Nočem pa umreti zanj, tako kot moj oče in dedek.
Odločil sem se, da ne bom umrl na morju.
Želim biti na trdnih tleh. S tabo, stran od tukaj.
Ben? Koliko časa še misliš poslušati mojo mamo?
Ne vem, za kaj se gre. -Grem. Se vidimo. -Lucie.
Počakaj, Lucie.
Ali privoščiš svojemu očetu takšno življenje?
Od kar ti je umrla mama, on dela dvojne izmene. Vsako noč.
Pusti mojo mamo, prav?
Kot otrok si. Deluješ nepremišljeno.
Samo nase misliš.
Kaj nisi sedel 2 meseca v zaporu, ker si ukradel televizijo?
In to iz garaže od policista? -Zakaj vedno omenjaš to zgodbo?
Dobil sem lekcijo. Tega ne bom več ponovil.
Pojdi domov. Moram končati delo
z očetom, drugače jih bom slišal. Razmisli o mojem predlogu, prav?
Da, ljuba. Skupaj bova za konec tedna.
Moram iti. Lucie je prišla iz službe.
Povedal ji bom.
Lucie?
Lucie, moram na delo. -Jo že kličeš "ljuba"?
Mama je mrtva šele 8 mesecev.
Mame ni več. Janice je zelo prijazna.
Kaj zdaj to pomeni? -Prišla bo živeti k nama. -Kaj?
Srček, moram iti na delo. Zamujam. Jutri se bova pogovorila.
Prosim? -Sem za. Vzeli bomo le toliko, kot rabimo.
Kolikor rabimo za boljše življenje. Ne bo ti žal. -Upam.
Si pripravljen postati bogat?
Ti si tukaj le zato, ker midva nimava vozniškega.
Samo zato. -Kaj bi ti brez mene.
Sranje.
Sranje. -Nikamor ne bomo prišli s to škatlo.
Mogoče je to znak, da ne gremo.
Dovolj o mojem super avtu. Zdaj bo vžgal.
Noč čarovnic...
Izginite, kreteni!
Kaj sem vama rekel? Le čas potrebuje.
Tja parkiraj.
Tiho moramo biti. Naprej gremo peš. Tu imaš.
Pa je ne misliš, da si damo to na glavo? -Tiho.
Počakaj, William.
Naj hodimo peš oblečeni kot Ku Klux Klan?
Kaj nam bo to? Misliš ustrašiti staro?
Jo bo to prestrašilo? Neverjetno.
Si končal? Gremo.
Upam, da imaš kakšen plan. -Rad bi postal bogat.
Kmalu bomo polni denarja.
Meni je všeč zajtrk v postelji.
Če je tako, ti svetujem, da spiš v kuhinji.
Pol ure že hodimo. Ne da se mi več.
Lucie, koliko še?
Ne žvižgaj, William. -Saj tukaj ni nikogar.
Pa ne ravno danes.
Če žvižgaš na Noč čarovnic, te lahko sliši hudič.
Tam v baru slišiš samo neumnosti.
Kaj počne?
-"Kdor nosi svetlobo, pritegne Hudiča". -Kakšno nakladanje.
Sranje.
Odlično. Tukaj gremo.
Sem kar razočaran, kako enostavno je.
Potem so še vrata. -Brez skrbi.
Če bo potrebno, jih bom snel dol.
Brez lomilke, bomo tukaj celo noč.
Če boš kaj uničil, jaz grem.
Brez skrbi.
Gremo tja. -Kam greš? -Pridita sem.
Saj sem vedel. -Imam občutek, da tole ni dobra zamisel.
Tale rop z vama.
Lahko se obrnemo in gremo nazaj na pivo.
William! William!
Nekaj pomembnega ti imam za povedati.
Če gremo nazaj, Lucie plača prvo rundo.
Ben, notri nas čaka novo življenje. -Kaj ne vidiš, da ne moremo noter?
Brez vloma, ne pridemo noter.
Ne vemo niti kaj iščemo. -Zato gremo noter. Pojdimo.
Dobrodošli.
In kaj zdaj?
Pridita. Bo šlo?
Ben?
Grem. Že celo življenje ti nekam sledim.
Bo šlo?
Težavno se bo vrniti. Še posebno, če bomo kaj nosili.
Potem bomo o tem, prav? -Prav.
Če obstaja zaklad, je verjetno v sefu.
Klavelova? Si kaj videla?
Vedel sem, da bomo prišli noter.
Kje je stara ženica? -V zadnjem nadstropju.
Gremo.
Nič ne vidim. Ne bi prižgali luč?
Bravo. Naj pokličemo še policijo?
Raje poglej malo okrog.
Will, imam slab občutek.
Kaj bi rada? Se kar predala?
Will, tukaj je srebrnina. Videti je dragocena.
Rabiš čajnik? -Ne.
To si videl? Zarjavele škarje?
Kaj si krojač? -Že dobro.
Zaklad so verjetno dragoceni kovanci in nakit.
Upam, da res.
Prekleto, skoraj bi me kap.
Kako se reče tem živalim, ki jih tako držijo?
Preparirane živali. -Prepariranje.
Razbitine. -Ja, saj res.
Poglej ga.
Sranje. Tu je vse zaklenjeno.
Gremo eno nadstropje višje.
Kakšne slike so to?
Jessel je imela eno gluho hči. Mrtva je že nekaj časa.
Potem se nihče ne bo pritoževal. -Pridita sem.
Kaj je vse to? -Tukaj ni nič normalnega.
Le kateri otrok bi se igral s tem?
Vse je v redu.
Prvo dame.
Sranje. Zanimivo, da so samo ta vrata zaklenjena.
Nekaj je na tem. Sigurno je tukaj zaklad.
Ja, ampak nimamo ključa.
Saj vem, Sherlock. -Jessel ima ključ okrog vratu.
Tisto je pravi ključ.
Bi šel ponj? -Zakaj pa ne. Gremo po ključ. -Jaz ne grem.
Le sposodili si ga bomo.
Odlično, mala.
Sranje. -Bom jaz poskusil.
Dovolj. Ključ ni pravi. Vrnimo ga in gremo od tukaj.
Dovolj je tega pesimizma.
Kaj si naredil? -Zdaj pač moramo noter.
Tukaj ni ničesar!
Kje je ta zaklad? Ničesar ni.
Nehaj!
Kaj je to? -Truplo.
Mislim, da je to hči od Jessele.
Njen največji zaklad. -Posveti v tla.
Nehaj. -Ne.
Kdo je to? Stara? -Ne. Ni možno.
Gremo od tukaj.
Hitro.
Pomagaj mi.
Kaj je zdaj to? Ne moremo ven!
V sobi od Jessel je okno.
Okno brez rešetk. -O čem govoriš, Lucie?
Kaj nisi slišala nekoga tam zgoraj?
Ni možno, da se je zbudila. Tisto okno je edini izhod.
Poskusimo. Gremo.
Kje pa je? -Gospa Jessel?
Takoj moramo stran od tukaj.
William. Odpri okno.
Lucie, rekla si da ... -Prisežem, da se je dalo odpreti.
Z nečim moramo tole odpreti.
Ben?
-Ben?
Ben?
Ben? Ben? Kje pa si?
Pridi, Lucie.
Pohiti.
Sploh ni vrat.
Vrat ni.
Deborah in Anne Jessel, December 1935.
Ime ji je bilo Anna. -Komu? -Hčerki od Jessel.
Kaj me briga njena hči.
Greva v njeno sobo. -Bila si tam.
Nobenega zaklada ni. -Potem pa ostani tukaj.
Izgubljaj čas s tem oknom. -Lucie, neumnosti govoriš.
Nikamor ne gremo brez Bena, prav?
Will, naredi kot sem ti rekla.
Ophelie, obupna si. Zapusti sobo!
Gospodične, takoj domov.
Predklon. Pojdite.
Anna.
Samo neznance!
Anna.
Ne hodi ven.
Ne zamenjuj dneva z nočjo.
William ...
Lucie?
Lucie, si ti?
William ...
Ben?
Kaj imaš to na glavi?
Kje si bil?
Ne, Ben! -Kaj se dogaja?
Ne morem odpreti. William!
Ne, Ben. Nehaj.
William! William!
Pleši. Gremo.
Sonce in luna te ne marata.
Ljudje na zemlji še manj.
Tvoje življenje je tu. Ob meni.
Pleši.
Ponovi.
S pomočjo plesa,
ne boš več poskusila zbežati.
Ponovi. Še.
Še bolj se raztegni.
Še bolj nižje.
Še. Nižje.
Še, še.
Anna?
Anna.
Ti nisi mrtva.
Samo zlomljena si.
Gospa Wilson?
Kaj počnete?
Opravljam svoje delo.
Wilsonova? Zakaj si še tukaj?
Zakaj nisi šla domov, tako kot ostale?
Morala bi izbrati drugo knjigo.
William ...
Bojim se, da ga ni več.
Mama?
Anna, vrnila si se.
Normalna oseba sem. -Pleši, hči moja.
Pleši!
Ubogaj!
Teci!
Ne zamenjuj dneva z nočjo.
Prevod: jaz26